Илия Бешков
Пенчо Георгиев

chitanka.info

Малцина ще могат да се похвалят с такава смърт и с такова погребение. Всред покрусата и ужаса аз трябваше — поне за себе си — да потърся и намеря малко утеха. И видях хиляди хора — познати, непознати и приятели на Пенчо. Застанали пред него, те го бранеха и не искаха да го отстъпят.

Никога тая публика от ателиетата, сцената, кръчмата и щастливите домове не е била по-тиха, по-мъдра и по-човечна. Тя плачеше за умрелия, за „добрия Пенчо“, а не знаеше, че „добрият Пенчо“ се е вселил в сърцата на всекиго от тях.

Тоя ден бе ни топъл, ни студен. Тоя ден бе Пенчов — преизпълнен и преситен с него. И ние всички забравихме да се поздравяваме — нищо не си пожелавахме един другиму. Защото бяхме преситени и обогатени от него.

Каква победа на човека!

Но ние не можем всеки ден да губим по един Пенчо, за да поддържаме живота в живите мъртъвци. Защото той бе само един. И ние ще трябва да се борим срещу забравата, която истински умъртвява. Аз не искам той да е мъртъв — докога ще умираме!

Тоя кротък селски син носеше — неизповедимо откъде — абсолютен и безпогрешен усет за изкуството. Той не можеше да сгреши и без усилие бе добър.

Ние всички го ограбвахме, всички вземахме от него — кой каквото му трябва и кой колкото бе способен да види, да чуе и да вземе. Той имаше за всички всичко — единственото мъдро сърце, което познавам, от което цял живот съм черпил и съм се насищал. В деня на неговото погребение благодарността ми към него бе пълна. Защото видях, че от тоя извор са пили хиляди…

1940

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.